|
na další stranu
Archiv divoké vinice
Kdo a co se mi nejvíc líbilo na setkání básníků?
Básníci Divokého vína se 22. listopadu 2012 sešli v Městské knihovně při text-appealu a vzpomínání. Myslím, že se sešli naposledy. Fotografickou reportáž svého přítele Zdeňka Smíška pořízenou mým nikonem se pokusím vydávat na pokračování a budu se snažit, aby byla co možná napínavá. Začínám otázkou v titulku. Zítra další!
Svoje fotografie ze setkání mladých básníků poslala Irena Šormová
Kdo to je?Vysvětluje mi...Jana s Janou a Jiřím Altmannovými. Líbila se jim!
Nejdůležitejší jsou neviditelní! 5. pokračování. Všechny fotografie Zdeněk Smíšek objektivem mého nikonu.
Mezi mé nejdůležitější a nejmilejší partnery patří grafik a výtvarník Šimon Blabla a jeho Ilonka Málková. Upravují všechny mé knížky, Šimon je autorem loga babyboxu, stránek www.babybox.cz a www.hess.cz, jakož i všech mých písemností. Dáma v pozadí setkání mladých básníků v Městské knihovně je elegantní a vlídná Irena Šormová, programová pracovnice knihovny.
Lu
Šimon, Ilonka a Jana Altmannová. Pro Altmannovi vytvořil Šimon Blabla stránky www.altmannjiri.cz.Moji grafici s Jirkou Žáčkem. Upravovali několik jeho knížek, naposledy Pohádky pro malé strašpytlíky ilustrované Adolfem Bornem. Jsou Bornovými dvorními grafiky.Dáma v černém v pozadí je Irenka Šormová, jež nás spolu s ředitelem Tomášem Řehákem pustili po 45 letech do knihovny.
Setkání mladíčků Divokého vína, 6. díl!
Václava Bártu, otce Noida, populárního exmanžela Lucie Bílé, mám zapsaného v duši od roku 1966, kdy mi věnoval svoje kalhoty - džíny. Časem jsem je rozedral, leč nemaje nohavic jiných, chodil jsem po návštěvách, půjčil si jehlu a niť a štupováním jsem chybějící kousky kalhot doplňoval.
Loutkářka Šárka Váchová mě ztvárnila jako husara Ludvu ve svém pohádkovém seriálu Chaloupka na vršku. Pracuju v kovárně a samozřejmě kovám i koně. Její manžel Milan Vácha mě použil jako vzor pro několik svých plastik, z nichž nejznámější je Dialog, následuje seriál Kentaurů. Do knihovny přišli všichni tři!
Lu
Vítám Danušku Janotovou, která pečuje o moji hlavu jako lékařka.Altmannovi, v pozadí sošná zpěvačka Petra Kohoutová.Mladíci básníci!
Setkání mladých básníků, 3. díl
Honza Rosák přečetl verše dvou našich nebožtíků - Ladislava Landy a Pavla Vernera, mně se podařilo s lehkou improvizací přerecitovat Září, dlouhonohé září... Václava Hraběte.
Lu
Zdravím Karla Sýse, podle slov Jirky Žáčka největšího českého básníka. V pozadí u okna dvě bohyně pražské justice - Jana Červinková a Věra Hnaníčková.Jirka Žáček a Kája Sýs, celoživotní přátelé, od počátku pilířové Divokého vína.Vítám svoji nejlepší kamarádku Janu Červinkovou a její největší kamarádku Věru Hnaníčkovou.
Setkání mladých básníků, 4. díl
Mladíčci mnozí recitovali svoje verše sami, panenka Alenka Vávrová taky. Přijela kvůli tomu až z Mariánských Lázní.
Vítáme s ředitelem Městské knihovny Tomášem Řehákem hvězdu současné české poezie - Terezku Šimůnkovou.Jarda Holoubek, básník, jenž nastoupil do Divokého vína v roce 1966. Našel nás podle vývěsky kdesi v Hybernské ulici, tvrdí.Recitoval i Eduard Světlík, zaručeně doyen básnického sboru Divokého vína. Holky, je to fešák! Vpravo od něj uříznutý fotograf František Dostál.
Setkání mladých básníků Divokého vína, 2. pokračování
Moderoval a recitoval programový pracovník Divokého vína Jan Rosák, na harfu hrála Ivana Pokorná, Písně k loutně Marka Ebena k tomu zpívala Petra Kohoutová. Hrál a zpíval Michael Janík a Simona Klímová.
Lu
Ivana Pokorná, Michael Janík, Simona Klímová, Jan Rosák. Kdo je dívenka vpravo v pozadí?Zpívá Petra Kohoutová.Jiří Žáček s Václavem Bártou se prý sešli poprvé osobně.
Dnes - ve čtvrtek 22. listopadu v 18 hodin v klubovně Městské knihovny! Možná přijde i kouzelník...
Sejdeme se - možná naposledy - díky řediteli Městské knihovny Tomáši Řehákovi, který nás po pěti desítkách let pustil do stejné místnosti, kde jsme si recitovávali básničky v polovině šedesátých let. Jeho líbezná kolegyňka Irenka Šormová nám pomohla zorganizovat špektákl a mecenáš umění a babyboxů Milan Stehlík, majitel společnosti Nobiles, objednal pohoštění. Zvláště milým hostem je Jana Červinková, předsedkyně soudu v Praze 1 na Ovocném trhu, tedy sousedka, jež přijde dohlédnout, aby třeba mladé básnířky nebyly zneuctěny. Třeba Markéta Hejná před padesáti lety. Po představení našeho divadla poezie byla odvezena Honzou Rosákem a mnou do bytu, z něhož si pamatuje jen proužkované povlečení. (Asi můj tehdejší byt v domě číslo 23 ve Všehrdově ulici!) Ta líbezná dívenka, již doprovázíval Jiří Stivín pískaje na flétnu až domů, si dokonce vzpomíná, že jsme my dva spolu běhali po hrázi přehrady na Slapech…
Na kytaru hraje a zpívá tradičně Michael Janík doprovázený mladičkým svým objevem Simonou Klímovou a hrou na harfu okouzlí posluchače Ivana Pokorná, první harfistka Opery Národního divadla. Písně k loutně Petra Ebena zazpívá Petra Kohoutová.
A samozřejmě básníci, Honza Rosák a já budeme RECITOVAT!
Lu
![Vítám dárce kalhot Vaška Bártu. Vítám dárce kalhot Vaška Bártu.](../aktuality/fotky/small/Vaclav Barta kalhoty minor.jpg) | Vítám dárce kalhot Vaška Bártu.![Šárka Váchová, moje scénáristka, režisérka i tvůrkyně. Její manžel Milan Vácha vpravo vzadu (muž s knírem), v popředí Dušan Spáčil. Uprostřed ředitel knihovny Tomáš Řehák a náš mecenáš Milan Stehlík. Šárka Váchová, moje scénáristka, režisérka i tvůrkyně. Její manžel Milan Vácha vpravo vzadu (muž s knírem), v popředí Dušan Spáčil. Uprostřed ředitel knihovny Tomáš Řehák a náš mecenáš Milan Stehlík.](../aktuality/fotky/small/Sarka minor Vachova Tomas Rehak Dusan Spacil minor.jpg) | Šárka Váchová, moje scénáristka, režisérka i tvůrkyně. Její manžel Milan Vácha vpravo vzadu (muž s knírem), v popředí Dušan Spáčil. Uprostřed ředitel knihovny Tomáš Řehák a náš mecenáš Milan Stehlík.![Jarda Holoubek s menáží. Jarda Holoubek s menáží.](../aktuality/fotky/small/Jarda Holoubek jitrnice minor.jpg) | Jarda Holoubek s menáží.
Třináctá komnata Martiny Růžičkové. Jak moje Klára Martině odloudila manžela!
To byl jeden z nejdramatičtějších životních okamžiků, jež dostihová trenérka a jezdkyně v bijáku popisovala. Zúčastnil jsem se jeho vysílání náhodně v pohodlí svého domu a ač jsem nebyl jmenován, vím, že za všechno můžu právě já.
Předtím ještě ovšem Martina odloudila šarmantního, leč zcela chudého Jürgena Dallmayera, německého staříka v mém věku, bohaté německé podnikatelce Nicole Ahrend, jejíž dostihové koně trénovala. Marně se tomu snažil veterinář Zdeněk Krupil, zapsaný též na výplatní listině velkorysé Němky, zabránit. Nicole Ahrend odjela z českých zemí zchudlá a bez Jürgena.
Martina obludila i moji Kláru a využívala služeb pracovité a ke všemu ochotné dívčiny v dostihové stáji i ve své domácnosti. Obě dívčiny důvěrně znám, a tak si dokážu představit, co s Jürgenem vyváděly.
Vzpomenu na jednu kuriózní historku z Klářina působení ve stáji Martiny Růžičkové. Trenérka investovala do nákupu kamiónu levného lahvového piva z nedalekého pivovaru, leč dostat pivo do distribuce se nezdařilo. Když začaly lahve kvasit a bublat, aby obchodnice s pivem zachránila aspoň zálohované lahve, poručila Kláře otvírákem celý kamión lahví otevřít a jejich páchnoucí obsah vylít do koňského hnojiště.
A tak se ani nedivím, že Jürgen s Klárou prchli z Martininy dostihové stáje a nalezli přístřeší v domě Klářiných rodičů.
Martině pomohl sňatek s Rudolfem Jelínkem, sedmdesáti sedmiletým hercem, jenž byl jejím obdivovatelem od dětství. Jistě osmdesátikilová trenérka se chystá v příštím roce oslavit svoji padesátku jezdeckou účastí ve své šesté nedokončené Velké pardubické.
Ano, za všechno můžu já. Kdybych si Kláry více hleděl, neodešla by k Martině a neodloudila jí manžela Jürgena. A Klára mohla dodnes žít se mnou na Hájku. Hrozná vize, proboha!
Lu
Přijďte ve čtvrtek 22. listopadu na text-appeal Divokého vína! Uvidíte ročka Pavla Hudce Ahasvera
Ve čtvrtek 22. listopadu v 18 hodin představím v Městské knihovně na Mariánském náměstí angažované veřejnosti ročka Pavla Hudce Ahasvera, spolu s Pavlem Jasanským nejvýznamnějšího fotografa historického tištěného Divokého vína. Roček je v závodní kondici a čeká jej skvělá kariéra. Před jedničku si píše sedmičku.
Pavel je autorem nádherných aktů, jež samozřejmě visí v mém domě na Hájku, a především světoznámé fotografie Babičky s kopretinami. Ať žije roček Pavel!
Lu
Mladíček Pavlíček
Trhák pro důchodce
V deníku Metro jsem objevil roztomilý článek. Možná to dokonce ani nebyl "píár". Patrně z Měsíce spadlý redaktor tam jásal, že ve Střelničné ulici v Kobylisích vznikla báječná instituce. Nový Domov důchodců! Nájem včetně služeb za nejmenší jednopokojový byt tam stojí pouhých 15 tisíc!
Někdy před týdnem jsem o důchodcích mluvil s jedním starším kolegou. Vyřizoval si sám penzi a přitom zjistil, jak mi řekl, "že je skoro jedno, jestli někdo vydělával dvacet nebo padesát tisíc měsíčně!" Rozdíl důchodů mezi jeho bohatšími a chudšími seniorskými kamarády je totiž pouhých osm táců! Nejchudší mají penzi deset a nejbohatší osmnáct tisíc! Stojí tedy za to uštvat se kvůli penězům v práci? "Určitě ne," usoudil správně můj známý.
Zda má někdo deset nebo osmnáct tisíc, podle mě ovšem zas tak úplně jedno není. To teď ale klidně pominu. Víc mě zajímá: kdo budou nájemníci v tomto "domě pro seniory"? Já totiž takové důchodce, co mohou dát patnáct tisíc jen za nájem, v Česku nepotkávám! (Maminku Babišovou či Kellnerovou bohužel neznám.)
Dovolím si k celé záležitosti ještě dodat malou radu pro provozovatele tohoto DD. Kdyby v oné firmě chtěli opravdu ušetřit, měli by vyhodit toho, kdo dal její inzerát do Metra. Pro tento deník totiž sice opravdu chodí nejvíce důchodci - ale jen proto, že to jsou "seriózní noviny", které jsou zadarmo. Hůř cílenou reklamu si tedy neumím představit.
(mk)
Mirek Huptych vystavuje!
Výstava koláží a fotomontáží Milovníci knížek /Miroslav Huptych a jeho brněnští přátelé/
Galerie Biskupský dvůr, Moravské zemské muzeum v Brně, Zelný trh 6
Výstava je otevřena od 23. 10. 2012 až do 17. 3. 2013
Katalog výstavy je ke stažení na www.huptych.cz/vystavy/brno-2012
Milovníci knížekMilovníci knížekMilovníci knížek
Doktor Vlasák se svojí Soničkou opět operovali koně!
Slovo úvodem: text-appeal básníků Divokého vína k desátému výročí internetové podoby a k 48. výročí od založení se koná 22. listopadu v 18 hodin v Městské knihovně na Mariánském náměstí. Víno poteče proudem, rohy hojnosti plné laskomin se vysypou!
Klisně Bonnie´s Froňce narostl na levé straně krku sarkoid, který nabýval na velikosti doslova před očima. Abych Rendovi Vlasákovi udělal radost, požádal jsem jej o jeho extrakci. Renda nadšeně souhlasil — bude zase mít kamarádům o čem vyprávět.
Na mně bylo, abych klisnu uspal, pak už jsem jenom fotografoval, protože asistovala Rendova Sonička, moje nejmilejší. Vůbec se nebála! Renda je zkušený chirurg, už uřízl mé rodině i mně kde co.
Věřím, že fotografie chirurgického výkonu na koni si vyvěsí na nástěnku ve své klinice Centrum preventivní medicíny & Prevence 2000 v pražské Londýnské ulici 59 www.prevence2000.cz.Jděte za ním, moji milí, pomůže vám od bolestí, chirurgicky odstraní křečové žíly nebo poradí, jak rychle zhubnout. Děkuju, Soničko a Rendo, za sebe i za klisnu Bonnie´s Froňku.
Lu
![S Rendou je při operacích legrace. Pravda, při operaci koně trochu menší. S Rendou je při operacích legrace. Pravda, při operaci koně trochu menší.](../aktuality/fotky/small/Renda BF 2 minor.jpg) | S Rendou je při operacích legrace. Pravda, při operaci koně trochu menší.![Renda šije, Soňa asistuje. Renda šije, Soňa asistuje.](../aktuality/fotky/small/Renda sije Sona asistuje minor.jpg) | Renda šije, Soňa asistuje.![Po operaci jsme všichni čtyři šťastní, Soňa, Renda, já i Bonnie´s Froňka. Jenom je ještě trochu ospalá. Po operaci jsme všichni čtyři šťastní, Soňa, Renda, já i Bonnie´s Froňka. Jenom je ještě trochu ospalá.](../aktuality/fotky/small/RendaSona Bonnies Fronkaminor.jpg) | Po operaci jsme všichni čtyři šťastní, Soňa, Renda, já i Bonnie´s Froňka. Jenom je ještě trochu ospalá.
Hezké narozeniny, Mladíčku Jiříčku! Sláva!
Sms tohoto znění jsem poslal dnes ráno nejznámějšímu českému Básníkovi Jiřímu Žáčkovi. Chtěl jsem být prvním gratulantem, ale asi jsem se stal jen prvním odesilatelem gratulace, protože sms se podle hlášení v mém mobilu stále ještě zpracovává. Básníci na rozdíl od chovatelů koní vyspávají déle.
Kroky Jirky Žáčka a moje se jakoby stíhají a křižují od Básníkova narození. Klučík se narodil 6. listopadu 1945 v Chomutově a já jsem v tom krásném městě zřídil o šest desítek let později babybox. Nedávno se v něm našel malý Míša. Chlapec Jirka vyrůstal v ještě krásnějším městě Kadani, kde jsem otevřel v celkovém pořadí čtvrtý babybox v roce 2007. Do kadaňské bedýnky se podařilo odchytit už dvě děťátka. Navíc jak známo jsem ve městě na Ohři prožil jeden romantický večer s anglickou princeznou. Jirka prožil část dětství ve Strakonicích, kde mám bedýnku na děti taky, zatím s jedním děťátkem. Pak studoval ve Volyni a pozorní čtenáři mých knížek si vzpomenou, že právě do toho města moje maminka na počátku padesátých let provedla non lege artis první adopci nechtěného děťátka, jíž jsem se jako malý kluk zúčastnil. Jirka se stal v Praze inženýrem (snad vodních staveb?) a nastoupil v Benešově. V tomto památném městě mám nejen babybox s dvěma dětmi, ale vydával jsem tam v letech 1974 a 1975 pohrobka Divokého vína pod názvem Almanach mladých autorů. Současně jsem uspořádal celostátní setkání mladých literátů ve Vlašimi, kde Jirka zrovna žil. Zúčastnil se velkolepého text-appealu ve Vlašimi osobně, leč už jako uznávaný básník.
Své první básničky otiskl Jiří Žáček v roce 1965 v Divokém víně a vydal jsem mu v roce 1970 i jeho první knížku Ráno modřejší večera.
V letech 1992 až 1994 jsme se pravidelně setkávali v redakci největšího a nejslavnějšího českého ženského časopisu Vlasta. Jirka tam pracoval za peníze, já jsem ve Vlastičce hojně publikoval články a fotografie ze penízky od svých PR a reklamních klientů. Pro jednoho z nich, prvního razvážeče pizzy po Praze, Jirka psal reklamní slogany.
Jiří publikuje v Divokém víně i po 48 letech a kdybyste mu chtěli, moji milí, popřát k narozeninám, rád vám to zprostředkuju v Divoké vinici. Nebo můžete osobně Jirkovi potřást rukou při setkání mladičkých autorů a panen Divokého vína ve čtvrtek 22. listopadu v 18 hodin v Městské knihovně na Mariánském náměstí v Praze 1. Připijete si s ním vínem, které poteče proudem, a zajíte je jitrnicemi nebo tlačenkou, která se při text-appealu posype jako valící se básně.
Hezké narozeniny, milý Básníku!
Lu
![Jirka v roce 1974, tedy v době, kdy jsem vydával Almanach mladých autorů a Básník se zúčastnil jeho semináře jako lektor Mladých básnířek. Jirka v roce 1974, tedy v době, kdy jsem vydával Almanach mladých autorů a Básník se zúčastnil jeho semináře jako lektor Mladých básnířek.](../aktuality/fotky/small/JiriZacekVlasim1974minor.jpg) | Jirka v roce 1974, tedy v době, kdy jsem vydával Almanach mladých autorů a Básník se zúčastnil jeho semináře jako lektor Mladých básnířek.
Gratulace Jirkovi Žáčkovi od Káji Sýse
Proboha, už zase narozeniny? To už je další rok pryč? Ach jo, kde je ta naše generace? Ale abych neposílal samé otazníky: Jiřímu Žáčkovi k narozeninám vše nejlepší!
Karel Sýs
Péťa Cincibuch Jiříkovi Žáčkovi
Milý Jiří,
nikdy nezapomenu Tvé věnování do své první knihy, kterou jsi mi věnoval: Petrovi, v němž buší srdce cincibuší. Ať i to Tvé buší nejen o Tvých dnešních narozeninách, ale ještě dlouhé roky.... PC
Jirkovi Žáčkovi přeje Jarda Holoubek
Život je krásná křížovka, v tajence svérázný osud,
jsem rád, že jsi byl pořád s námi a jsi tu dosud.
Všechno nejlepší k 67. narozeninám, Jirko Žáčku, v úterý podvečer
Ti přeje Jarda Holoubek
Zjebaná Kuba
Dostal jsem přes facebook "pohlednici". Anglický text znamená zhruba toto: "Milá oficiální media, Sandy nás taky zjebala! S upřímným pozdravem, Kuba" Předávám tento vzkaz dál. A dodávám. Každé srovnání je ošidné a každý, kdo prožívá přírodní katastrofu má pochopitelný pocit, že je nejhorší na světě. Známe to z povodní v roce 2002. Určitě to tak cítí jak v USA, tak i na Kubě. Americkým novinářům se tedy nedivím. Problém je jen v tom, že čím je stát mocnější a čím má zdatnější media, tím větší dojem utrpení dokáže vyvolat. A přitom s ekonomikou takovéto bohaté země podobná katastrofa ani nezatřese, zatímco u chudší země to může skutečně způsobit apokalypsu. Tichou apokalypsu.
(mk)
Alena Vávrová / Žena nesmí maso tygra
Nově vydaná knížka obsahuje dvě sbírky poezie s názvy Šíp u cesty a Cesta na Golgotu. Její titul nenajdeme v žádném z názvů sbírek ani samotných básní v nich obsažených, ale ten s vlídnou ironií nabízí klíč k tvorbě Aleny Vávrové, jak ji sama představuje vlastními slovy: „Moje básničky jsou všechno možné, jenom ne lhostejné… nemlčím.“ Nesmí maso tygra… patrně ani nepotřebuje a způsob vnitřního úsměvu, s jakým autorka provází svoji tvorbu, vás náhle ujistí, že má již tygra odjakživa v sobě.
První sbírka vyrůstá přímo ze země s vůní koření babiččiny zahrádky, z kořenů dětství. Šíp u cesty je znamení, šipka nakreslená křídou na plochý kámen. Vyryta křemenem do pískovce. Povzbudivý impuls: Tudy vede cesta, tudy směr! Tudy se dej! Šíp u cesty je opracovaný hrot pravěkého pazourku. Ostří starověkého rituálního kamenného nože. Má tvar lidské postavy se vzepjatými pažemi ukazujícími k nebeské klenbě, odkud byl vystřelen k Zemi. Sbírka obsahuje 22 minimalisticky úsporných básní, povahy někdy až bolestivě ostrého filmového střihu dokumentaristicky zpřítomňujícího naši minulost jako součást reality. Sbírka svým šípem v názvu ukazuje k titulu navazující sbírky o 14 zastaveních v básních druhé části knihy a směr naší další pozemské pouti...
Kterým vede jistá Cesta na Golgotu. Trpělivě a organicky s námi prorůstá zemí vzhůru od kořenů ke korunám vpletených do nebeské klenby ─ na vzácný okamžik či krátkou chvíli ─ v magickém otisku.
Ivan Vohrna
Poezie do parlamentu!
Před několika týdny vyšla hezounká knížka Karla Sýse Vzducholoď v parku. Rovnocennou částí této sbírky jsou ilustrace Kamila Lhotáka. Nebo jinak. Vzducholoď v parku tvoří básničky, inspirované typickými kresbami Kamila Lhotáka z idylických předválečných časů. Ani to však není úplně pravda. Přesnější je, jak uvádí autor doslovu: Karel Sýs v těchto svých básních prostě „rekonstruuje dobu“. A dělá to skvěle - takže ani nevadí, že knížka z velké části zahrnuje starší básně, které už Sýs před lety vydal.
Kvůli velebení Sýsovy poezie tuto glosu ale nepíši. Zaujalo mě, jak tato básnická kniha vznikla. Každý totiž ví, že v současné době se verše nenosí. Nakladatelé takové knihy vesměs odmítají bez čtení. Pokud nejste Jiří Žáček, Pavel Šrut nebo J. H. Krchovský (kterýmžto všem jejich renomé osobně velmi přeji) - máte většinou šanci vydat sbírku, jen když je nakladatel podivín, který na poezii ulétává (díky, díky za takové krásné blázny).
Ti, kdo jsou soudní a poezii alespoň trochu rozumí, pak vědí, že Karel Sýs je básník se zmíněnými autory zcela rovnocenný. Nakladatelé poezie se o něj však moc neperou – neb kromě toho, že je Karel „kníže básníků“ bývá i přesmíru levicově hubatý a to se v posledních dvaceti letech nemělo rádo. Karel tedy své poslední knížky vydával a prodával většinou svépomocí.
U autora Sýsova formátu mi to přišlo dost smutné – a to navzdory tomu, že Karlovo přesvědčení nesdílím. Literatura by přece v v demokratické společnosti neměla procházet přes síto politických preferencí ať už jsou jakékoli!
U této poslední sbírky však zlobivý básník nemusel sáhnout do vlastní kapsy. Karel získal mecenáše – Jiřího Maštálku! Maštálka je poslancem Evropského parlamentu za KSČM. Kritici Rejžkova typu se proto jen posupně zasmějí a řeknou něco o tom, že "soudruh soudruha přece ve štychu nenechá". Nejsem soudruh, tak nemohu posoudit. Chtěl bych však poznamenat, že tato Sýsova kniha je všechno, jenom ne totalitně komunistická. Pokud se v ní Sýs k někomu hlásí, není to Marx a Lenin, ale Mark Twain a Jules Verne. A za vizuální podobu „nese odpovědnost“ kromě Kamila Lhotáka třeba i jeden z největších představitelů české malířské avantgardy František Gross. Prostě názorová blízkost básníka a jeho mecenáše sice mohla sehrát svou roli - i pokud to tomu tak bylo, podstatné je, že výsledkem bylo mimořádné umělecké dílo.
Bohužel marně vzpomínám, kdy takhle ze své kapsy podpořil nějakou pěknou sbírku básní i některý pravicový poslanec. Určitě by však bylo pěkné, kdyby se činem politického rivala inspirovali i jiní zastupitelé napříč politickým spektrem – a třeba se tak stali zakladatelem tradice, která by zachránila českou poezii.
DUŠAN SPÁČIL
(úvodník z www.literarium.cz)
Tip pro ty, kteří ještě čtou poezii, od Jiřího Žáčka
Na knižním miniveletrhu v Havlíčkově Brodě jsem za dvě stovky zakoupil dvě sbírky Milana Kozelky - Semeniště zmrdů a Teteliště zmrdů. Dvě exkurze do světa, kde bezdomovectví je adrenalinovým sportem horních deseti tisíc, kde filozof Patočka se čílí, že disidenti opojení mocí si s pravdou vytřeli prdel, kde tři tisíce předních českých básníků se opásalo výbušninami, odhodláno vyhodit se kolektivně do luftu, zatímco Petr Nečas slibuje, že jeho vláda rozpočtové odpovědnosti zatočí s korupcí v poezii, kde papež Benedikt XVI. žehná boháčům vcházejícím uchem jehly do Království nebeského a vypráví veselé příběhy z Hitlerjugend, kde Pussy Riot v chrámu sv. Víta zpívají „Bohorodičko, vyžeň Klause“, zatímco před chrámem obnažená poslankyně v kruhu nahých katolických kněží zpívajících veselé písně na oslavu církevních restitucí divoce masturbuje obřím vibrátorem, kde kapela Plastic People bude dál pokračovat pod manažerem Olegem Děripaskou ve složení Zdeněk Bakala, Petr Kellner, Martin Roman, Andrej Babiš a Pavel Tykač, kde ve vězeňské cimře v lágru Beverly Hills nad Jáchymovem sedí Václav Klaus s Milošem Zemanem a vzpomínají na staré zlaté časy, zatímco v uranovém dole Velvet Undeground fárají Mirek Topolánek s Markem Dalíkem, kde Andy Warhol zakládá Komunistickou stranu Vatikánu, kde Matka Tereza křičí „Sieg heil byznys, kapitalismus akbar“... Autor ví, že kdo chce být čten, musí odmítnout roli mravokárce a vnímat přítomnost jako rej přízraků z obludária, jako zábavnou apokalypsu. Ať už budete ty útlé svazky číst jako opožděné dada, anebo vášnivý protest proti tomu, jak zdegenerovala česká společnost po dvaceti letech budování kapitalismu, nudit se nebudete.
Oba tituly vydal básník Jan Těsnohlídek (jteees@gmail.com). Odvážný vydavatel! Za přečtení však stojí i jeho sugestivní sbírka Rakovina, která o naší přítomnosti vypovídá víc než hromady sociologických a politologických tlustospisů.
Jiří Žáček
|